Що знаєте ви, про безмежну любов до Вкраїни,
Артемівську сіль, біля Бахмуту збите життя
Розстріляне завтра, розкидані душі в руїнах
і сльози коханих - в минуле нема вороття
А що нам тепер: досі крихти зі столу збирати,
і падати ницо, прохати відомих богів -
майбутньому збутись! Дай мужність мені поридати,
лише не прохай пробачати своїх ворогів
Бо кожен із нас – то вже рік, як ходяча комета
як тіло остигне – залишиться сила в хвості
Додому лелеки вертають – народна прикмета
за кожну лелеку душа на Голгофськім хресті
Чи будемо завтра збирати врожай містопада
за кожним збереженим метром – реальні тіла
Над душами втрачених ворони й запах лампадок,
де кров пролилася – калина уже розцвіла
І кожного дня навіть злидень чатує на наступ
(як пахне у березні гноєм терпкий чорнозем)
Дай Бог не попастисть у світом зготовлену пастку,
та Бог не торговець - він «щит перемоги» везе
Дійсно, дуже важко зараз розумом осягнути те, що відбувається в нашій країні в ХХІ сторіччі в центрі Європи. Та всі ми єдині в своїй перемозі над цією споконвічно кровожерливою московитською ордою. І немає в цьому місця ні для розпачу, ні для зневіри, як і для прощення цих рашистських катів. Перемога буде неодмінно! З повагою.
Всім дуже хочеться збирати врожай містопада як то було на Харківщині, але мало хто задумується скільки наших Героїв полягло у цьому форсуванні
тому такі "злидні" як я чекають на новий "контрнаступ" (не розуміючи армійської хитрості) та надіємося не піти на поводу у світової мудрості переговорів
дякую, що знаходите час