Ти просто йдеш по місту і вітаєшся … О … пане Тадеуше і Ви, пані Маріє, Пані Соломіє, ви знову до учнів … і Ви, Володимире … Так і залишилися молодими навічно … Немає часу.
Чудові люди, що живуть навколо,
Цей майстер пензля, та чарує слово,
Ця голосом тебе своїм охопить,
Ранковий дощ живі пелюстки кропить …
Ви думаєте, місто має час?
Ви думаєте, щось кудись зникає?
То лиш глядач, що голови не має,
Створив собі з грошей дороговказ …
Настільки вільно, щиро і родинно
Життя по вулицях своїх тече,
І відчуваєш внутрішньоклітинно,
Щось тут навколо в сьогодень не те …
Облуда – повінь з ратуші рікою,
Нещирість – глум з газетної строки,
Обійми й ті нещирою рукою …
У ріднім місті наче байстрюки?!
Воно ж на нас нічим тепер не схоже,
Воно - брехливе і воно чуже,
Купа наїдків і солодке ложе -
Ото і все … так було … Та невже?
але ж не начебто ... а насправді ... не по нашому ... бо ми ж участі у цьому не беремо ... просто спостерігаємо ... плюнувши на все ... а воно уже всередині згнило наніц ((( ... дякую
чотко про нинішній Львів...я не хочу там бувати... бо він перекреслює те що мені імпонувало в цьому місті
якщо проводити польські паралелі він був Краковом а стає Вроцлавом
респект
чи такі ж люди? люди, як мені видається, ті ж самі ... романтики і прагматики, мрійники і руйнівники ... просто переважно на перших зараз не звертають в Україні увагу ... а саме вони - творці ... другим здається, що все у розрахунку, рутинній праці, "рішалові", знайомствах ... а іновацію творять інші ... тих, кого зараз в Україні принижують низькими зарплатами, бюрократією, всеохоплюючим стандартом ... о ні ... скажете, там ж піар працює, там ж нові ресторани і нові конкурси, фестивалі ... )))) ... але ж це не те, що на століття ... це все на рік - два ... а так ... ІТ ... ну це живу тут, працюю там ... це трошки інше
я пам'ятаю різний Львів ... місто студентського братства і вуличних концертів ... тихе, замислене ... спроби заньківчан осучаснити класику ... оці всі диспути у центрі, з яких виростали здорові протести ... зараз це якась примара ... удавання ... порожні урочистості ... зникаючі одна за одною старі будівлі ... території заводів без заводів, за які чубляться різні групки з тіньовими грошима ... і це все під солодку посмішку і поклони покірних голосувальників ... це все дуже несправжнє ... сотні ресторанів, готелів, старі церкви і (...) нові супермаркети ... і десь там облуплений театр графа Скарбека ... у самісінькому центрі ... туристи, кам ... не місто, а якась міжнародна забігалівка ... а душі ж то у ньому тепер нема ... стандартизація ))) аля Європа ... от тільки такої Європи аж занадто, а Львів, той, що з віків - один ... ось так коротко про суть