Не все опало іще листя,
Хоч вже нагрянула зима.
Невже літати нема хисту,
Можливо, щось іще трима?
Чи ще пожити трохи хочуть,
Побачить небо голубе?
Вони до вітру щось шепочуть,
Чи оправдовують себе?
А вітер слуха так уважно,
І ніжно гладить їх крильми.
Та раптом - рух необережний,
І листя падає з слізьми.
Так не збулося, що гадалось,
Вони лежать вже на землі.
Іще хвилинку повагались,
Та їх надії замалі.
Постелить сніг їм ковдру білу,
У інший сон впадуть тепер.
І цю картинку посивілу,
Так швидко час прийшов і стер.
І сніг розтанув вже водою,
Лишилось сіре полотно.
Не стала казка ця журбою,
Бо це було давним - давно...
Не стане казка ця журбою
За падолистом- сон зими.
А потім знову забруньчиться
І завесниться й з цим-і ми!
Линяє все у цьому світі,
Щоб знов в обнові зацвісти.
Із старшими радіють діти!
Цвіти,рости,радій і ти!
Лист опаде- зросте і новий,
Радіймо всі такій обнові!
Радіймо всі такій красі!
Сприймаймо ці мінори всі!
Когда открыл этот Ваш стих, у меня в голове звучала мелодия песни "Когда б имел златые горы..." и начал машинально читать (напевать) Ваши стихи под эту мелодию! Кажется - она!!!