Зажурилась дівчина молодая:
"Чому ж, моя доленько, ти лихая?
Ой, забрали милого в військо воювати,
Землю свою рідную захищати!
Ой, забрали милого в військо воювати,
Землю свою рідную захищати!
Ти ж сватів збирався вже засилати,
мене, свою милую, заміж звати...
Видивляюсь я тебе, милий, у віконце...
Затягнуло хмарами в небі сонце!
Видивляюсь я тебе, милий, у віконце...
Затягнуло хмарами в небі сонце!
Я тебе чекатиму, мій коханий!
Захищу молитвами я від рани,
від каліцтва, смерті та від всього лихого,
і зустріну радісно миленького!
Від каліцтва, смерті та від всього лихого,
і зустріну радісно миленького!
Зажурилась дівчина молодая:
"Чому ж, моя доленько, ти лихая?
Треба тобі, милий мій, в війську воювати,
Землю свою рідную захищати!
Треба тобі, милий мій, в війську воювати,
Землю свою рідную захищати"!
Дякую, Любонько! Задумався я...Оце зробив я один дві роботи...Як поет і як композитор... А зложилося докупи і вийшла одна робота... То виходить, що я зробив не дві роботи,а два рази по півроботи. Тобто, я напівпоет, напівкомпозитор... То ж думаю собі, кому я такий напіввартісний треба?!
Навпаки, Анатолійовичу!!! Ти подужав зразу дві роботи, що не під силу жодному поету і жодному композитору окремо!!!
А ти подужав!!! Не напіввартісний, а подвійновартісний!!!