Хтось із мислителів сказав,
Що в світі є лише дві сили,
Які людину хоч би раз,
Але поставлять на коліна.
Одна із них – то страх людський.
Він так тебе зверне у бублик,
Що грішне сплутаєш з святим,
А він – мов камінь непорушний.
І всі думки твої благі
В таку одягне павутину,
Накине сітку із нудьги
І меншовартості тварини,
Що вже й забудеш хто ти є,
Й чи вартий ти життя такого,
Не кожен ввійде в колію
Після приниження людського.
А друга сила – то любов,
Свята, бездумна, непорочна,
Що лиш від думки кипить кров,
А у душі вогонь клекоче.
Від погляду стискає жаль,
Від слова тихого - розпука.
І ти уже і сам - не сам,
І розум твій підвладний мукам.
І вмить злітаєш до небес,
Забувши, що в житті безкрилий,
Залишивши внизу усе,
Що так раніше „ Ви любили...”
Як гарно політати вдвох....
А що, коли на самотині?
Тоді один летиш під дощ
Людського осуду і кпинів.
***
Хтось із мислителів сказав,
Що в світі є лише дві сили,
Які людину хоч би раз,
Але поставлять на коліна.
Пробач,мені смішно тому,що і я в свій час ішов до Бога,потім для мене "Бог помер". І я вдарився в пияцтво. Кажу про це відверто,бо ніколи не намагався приховувати всі грані своєї особистості Коли людина з дитинства стає "білою вороною",усвідомлює,що вона не така ,як всі,то в неї два шляхи. Або стати таким,як всі,або стати "ще нетакішим". У всьому. І в доброму і в поганому. Я вибрав друге. Спочатку хотілося щось комусь( чи самому собі) довести. Згодом це переросло у стиль життя.
Я люблю самотнісь.
"Відгородження від суспільства". Влучно сказано. Я не знаю.чому так сталося. Я не живу в суспільстві,я співісную з ним. Ми "терпимо" один одного, бо просто нам нема куди подітися. Інколи ми "співпрацюємо", інколи просто не помічаємо один одного.Є така життєва формула,правда,поширена вона в певному середовищі,але мені вона подобається. "Не вір,не бійся,не проси." Знаєш,а це цікаво - протиставляти себе суспільству .
Neteka відповів на коментар $previous_title_comm, 01.01.1970 - 03:00
Не тільки цікаво, але й корисно в тому плані, що відчуваєш себе особистістю, а не стадом. Не вір, не бійся, не проси. В мене теж був такий період в житті. Це коли навколо тебе люди, а ти самотня, коли усі сміються, ти теж одягаєш маску веселої людини, а в душі кричить скрипка. І сказати про це нікому, бо ти немає віри..... Можливо я надто буквально сприймаю цей стан... Одні йдуть до Бога, інші в пияцтво, я обрала те, що дав мені Бог - талан до віршів
А як щодо того,що можна прагнути стати "ідеальною" людиною в "неідеальному" суспільстві? Такою собі "надлюдиною"? Винести себе за рамки суспільства. Споглядати його збоку,навіть з погордою
Знаю,це назвуть гординею. Та чи так це погано?
Neteka відповів на коментар $previous_title_comm, 01.01.1970 - 03:00
Я б сказала не погорда, а відгородження від суспільства. Такий собі "захист оболонки". Це стається тоді, коли людину кидають голою душею об святу землю,
Цікава думка. Може,якби люди менше надавали значення "людському осуду і кпинам",то рідше б опинялись на колінах? Як там у Писанні? "Не судите да несудимы будете"
Neteka відповів на коментар $previous_title_comm, 01.01.1970 - 03:00
Це було б ідеальне суспільство або це були б не земляни, бо кого не візьми : американця, китайця, європейця, та будь-кого: на 99 відсотків або ж хтось когось або його самого ставили "на коліна"